A Socio.hu Társadalomtudományi Szemle az ELTE Társadalomtudományi Kutatóközpont Szociológiai Kutatóintézet, Magyar Tudományos Akadémia Kiváló Kutatóhely online lektorált (double-blind peer-reviewed) folyóirata.
ELTE TK Szociológiai Kutatóintézet, Magyar Tudományos Akadémia Kiváló Kutatóhely
Copyright (c) 2025 Socio.hu Társadalomtudományi Szemle
A magyarországi vidéki térségek átalakulásának tárgyköre régóta áll a társadalomtudományi kutatások fókuszában. A tematikus blokk a falvakba irányuló jóléti és életmód-migrációval, a vidéki dzsentrifikáció hazai helyzetével és következményeivel foglalkozik, sajátos perspektívát biztosítva az elmúlt időszak folyamatainak megértéséhez.
A jóléti migráció folyamatai a magyarországi vidéki térségekben - Tanulmányok (szerk. Tomay Kyra - Ragadics Tamás - Megyesi Boldizsár)
Magyarországon a rendszerváltás/változás gazdasági, társadalmi hatásait vizsgálók elsősorban a társadalmi rétegződés két szélső pólusán zajló eseményekre fókuszáltak, s kevesebb figyelem irányult a középosztályi karrierépítés, feltörekvés módjaira. Esettanulmányom ilyenre példa, egy orvos-vállalkozó történetét elemzem, aki az úgynevezett „rendszerváltó generáció” képviselője, s aki élt a történelemadta lehetőséggel, és a kilencvenes évek első felében az elsők között – amikor még főállású maszekként csak néhány fogorvos praktizált – hagyta ott az állami egészségügyet és nyitotta meg az azóta is sikeresen működő főállású magánrendelőjét. Vajon milyen és honnan származó erőforrások segítették a boldogulását a folyamatosan zajló intézményi változások közepette? Az interjúalany erőforrásainak leírására a Bourdieu és Coleman nyomán bevezetett tőkefogalmakat alkalmazom, mivel ezek segítségével az intézmények változása összeköthető az egyéni sikerrel, mobilitással. A siker fogalmát elsősorban a foglalkozási, munkapiaci, illetve az anyagi, jövedelmi helyzet dimenziói mentén értelmezem. Jelen munka forrását 2023 tavaszán és 2025-ben, a szerző által több részletben, Budapesten készült (életút)interjú adta. Számolva a metódus korlátaival, az esettanulmányt jól alkalmazható módszer egy sokdimenziós környezetben, interdiszciplinárisan értelmezhető komplex jelenség bemutatására.
A gazdasági elit vidékképe a 18. század végétől a 20. század közepéig
A tanulmány az államosítást megelőző másfél évszázad mindenkori gazdasági elitjének viselkedésén keresztül kívánja a korszak fejlődését értelmezni. Ezalatt az idő alatt a vizsgált szereplőknek a vidékről alkotott képe gyökeresen megváltozott, ami szoros összefüggésben állt a mezőgazdasági birtoküzem intenzifikációjára való törekvésekkel. A gazdasági elit tagjainak történeti kutatások során feltárt írásai és tevékenysége alapján rekonstruáljuk a fejlődés ívét. Olyan hosszútávú folyamatként tekintünk a vidékről és vidékiről alkotott kép megváltozására, amellyel egyaránt megragadható a vizsgált másfél száz év strukturális átalakulása, úgy a térgazdaságban, miként a humánerőről való gondolkodásban, illetve a szimbolikus tőke felhalmozására való törekvésben. Az áttekintés alapján úgy véljük, hogy a magyarországi gazdasági elit eleinte a fejlettségnek és a fejleszthetőségnek egy átfogó, az ország egészére kiterjedő, cizellált tudásanyag hiánya, a vizsgált periódus második felétől pedig a gyorsütemű üzemfejlesztésre irányuló törekvése miatt nem volt képes a korszak területi egyenlőtlenségét mérsékelni.
Havrancsik Dániel: Az értelem genezise. Alfred Schütz tudományos életművének rekonstrukciója
A vidéki dzsentrifikáció Erdőbénye példáján
A városból vidékre történő migrációs áramlás jelenségét a nemzetközi és a hazai szakirodalom többféle elméleti keretbe ágyazza, amelyek közül a legelterjedtebbek a szuburbanizáció, a dezurbanizáció, a jóléti migráció és a vidéki dzsentrifikáció. Elemzésünkben a vidéki dzsentrifikáció elméleti keretét használjuk, hiszen ez ragadja meg a leginkább árnyalt módon az általunk vizsgált jelenséget. Tanulmányunkban Erdőbénye esetét vizsgáljuk az általunk készített 41 félig strukturált interjú felhasználásával. A település Borsod-Abaúj-Zemplén vármegyében található és a Tokaj-Hegyalja történelmi borvidék része. A településen először a kirándulóturizmus jelent meg, majd egyre többen vettek második otthont. Ezt követően érkeztek a befektetők, borászok, szálláshelyek üzemeltetői, illetve egy borászati-gasztronómiai fesztivál is elindult. Mindezek által a település egyre felkapottabbá vált. Ugyan kevesen költöztek ide állandó jelleggel, a turizmus hatásaival együtt mégis dzsentrifikációról beszélhetünk. A beköltözők, nyaralók, kétlakiak, vállalkozók csoportjait mind más, ugyanakkor komplex motivációk összessége hozta a településre, de a csend, a nyugalom, a szép táj, az elhelyezkedés (Tokaj környéke), az épített környezet a legtöbb esetben közrejátszottak. Tanulmányunkban azokra a kérdésekre keressük a választ, hogy mi motiválta a kívülről érkezőket arra, hogy Erdőbényén házat és szőlőt vegyenek és erre a célra miért pont ezt a települést választották. Illetve, hogy hogyan látják a betelepülők Erdőbényét, valamint arra is kitérünk, hogy a dzsentrifikáció folyamata milyen hatást gyakorol a falura.
A vidéki vállalkozók szerepe a helyi hagyomány és a térségimázs formálásban
A konstruktivista megközelítések szerint a táj (landscape) és annak reprezentációs elemei társadalmilag konstruáltak és folyamatosan újraértelmeződnek. A ruralitás eltérő reprezentációi a vidéki területek változó funkcióit és a tájértelmezések ezzel párhuzamos átalakulását tükrözik. A különböző szereplők – mint például a tősgyökeres helyi lakosok vagy a nagyvárosi középosztály – vidékreprezentációi, eltérő diskurzusok, médiumok és narratívák elemzésén keresztül bizonyítják a táj specifikus, egyes társadalmi csoportok szempontjából hangsúlyos anyagi és kulturális elemek fontosságát. A kulturális örökség és a táj konstrukciós folyamatában résztvevő aktorok közül tanulmányunk a helyi vállalkozókra, a helyi imázs kulcsszereplőire koncentrál. Tanulmányunkban négy magyarországi, dzsentrifikálódó vidéki térségben végzett kvalitatív szociológiai kutatás eredményeit mutatjuk be 55 félig strukturált interjú elemzésén keresztül, melyek helyi termelőkkel, borászokkal, kézművesekkel és turisztikai vállalkozókkal készültek. Elemzésünk során arra kerestük a választ, hogy mi a különbség a tősgyökeres és a nagyvárosokból beköltöző vállalkozók között a helyhez való kötődésben, és ez hogyan befolyásolja vállalkozói tevékenységüket. Mit tekintenek az egyes vállalkozótípusok értéknek az adott vidéki térben? Hogyan illeszkednek be a beköltözők a helyi vállalkozói közösségbe, és miként alkalmazkodnak a helyi vállalkozói hagyományokhoz? Mit használnak a térség jellemzői közül, és mivel gazdagítják a térség imázsát? Elemzésünk eredményeként a helyi hagyományokkal kapcsolatos tevékenysége és innovativitása alapján a vállalkozók három típusa rajzolódott ki: a (1) hagyományfenntartók, a (2) hagyomány-újraértelmezők és a (3) hagyományteremtők. Eredményeink szerint ezek a vállalkozói típusok tükrözik a vállalkozói tevékenység és a vidéki táj közötti kapcsolatot. A beköltöző és a tősgyökeres vállalkozók közötti helykötődés- és beágyazottságalapú különbségek mellett a hely jellemzői jelentős hatással vannak arra, hogy milyen típusú vállalkozók válnak a fejlődés motorjává egy adott helyen, és hogy miként és milyen mértékben alakítják a helyet a saját képükre. Ugyanakkor a vállalkozói tevékenység a település vagy a mikrotérség imázsára is kihat, ami a helyiekre és az újonnan érkezőkre egyaránt hatással van.
Változatok az iskolán belüli szociális munkára
Az iskolai szociális segítő szolgáltatás 2018-as magyarországi bevezetése óta nem készült átfogó vizsgálat a megvalósítás eddigi tapasztalatairól. E hiány pótlására feltáró kutatásunkban ezért azt a célt tűztük ki, hogy választ keressünk a következő kérdésekre: i) Milyennek vélik az iskolai szociális munkások a munkavégzés feltételeit az általuk ellátott iskolákban? ii) Milyen célcsoportok számára nyújtanak szolgáltatást, és miben áll a tevékenységük az egyes iskolákban? iii) Milyennek látják az iskolai szociális munkások az iskolában jelen lévő gyermekjóllétért felelős kollégákkal való együttműködésüket? Mivel kutatásunk elemzési egységei az iskolák (nem pedig a szociális munkások), azt is tanulmányozhattuk, miként változik a szociális munka gyakorlata az iskolák különböző jellemzői mentén. A vizsgálatba bevont 18 iskola kiválasztása szakértői kiválasztással történt, melynek elsődleges szempontja a minta minél nagyobb diverzitása volt (az iskola fenntartója, a tanulók létszáma, szocioökonómiai háttere, valamint az iskola településének típusa és regionális hovatartozása szerint). Az iskolai szociális munkásokkal készült félig-strukturált interjúkat 2023 márciusa és októbere között vettük fel. Kutatásunk egyik fő megállapítása, hogy a szociális munkások által látogatott intézmények és települések száma nagyban befolyásolja, hogy a szakember egy-egy iskolában milyen célcsoportoknak és milyen szolgáltatás(oka)t tud nyújtani. Ennek alapján az intézmények három csoportját láttuk egymástól elkülönülni: az iskolai szociálismunka-szolgáltatással jól, közepesen, illetve gyengén ellátott intézményeket. Rámutattunk, hogy az utóbbi csoportba jellemzően azok a falusi kisiskolák tartoznak, ahol sok a hátrányos helyzetű tanuló, s ahol emiatt a legnagyobb szükség lenne az iskolai szociális munkások tevékenységére. Ez arra hívja fel a figyelmet, hogy indokolt lehet az iskolai szociális segítő szolgáltatás szabályozásának újragondolása.
„A legfontosabb, azt gondolom, hogy ez egy élő falu (…) és van múlt, ami ennek a falunak a lényegét adja.”
A magyarországi német kisebbséghez, a „svábsághoz”, a „sváb faluhoz” kötődő értéktársítások (szorgalom, takarékosság, pontosság, a munka megbecsülése) a települések rendezettségét, fejlettségét implikálják. Korábbi kutatásaink alapján sokszor éppen a sváb falvak azok, amelyek a középosztályi városi beköltözés, vagy éppen a prosperáló vállalkozói ökoszisztéma, a vidéki turizmus színhelyei, azaz gazdasági és társadalmi értelemben is jól működő, vonzó települések. Jelen tanulmányban két Baranya megyei sváb település: Dombosnémeti és Püspöknémeti esetén félig strukturált interjúk segítségével vizsgáljuk meg, hogy kik és milyen motivációval érkeznek ezekre a településekre, és milyen szerepet játszanak a „sváb faluval” összekapcsolódó elképzelések és értékek a beköltözésekben. Az interjús kutatás eredményei alapján a sváb identitás ma is fontos eleme a vizsgált falvakban több generáció óta élő népesség mindennapjainak, és lényeges szempont a beköltözők településválasztása szempontjából is. A beköltözők képzettársításaiban a sváb falu – a vidéki idill olyan megszokott elemei mellett, mint a természet szépsége, a csend, a nyugalom és az esztétizálható épített környezet – az ideális vidéki település olyan egyéb attribútumait is biztosítja, mint a biztonság, a rendezett, élhető környezet és a stabil helyi közösségek. A jobb módú beköltözők visszajelzései és a turizmus erősödése egyértelműen megerősítik az itt élő népességben azt, hogy az örökségként kapott viselkedésmintáik mások számára is elfogadottak, sőt értéket képviselnek. Eredményeink alapján a sváb falu mára az identitást az évszázados gyökereken, hagyományokon, kultúrán és népszokásokon keresztül megélő magyarországi német kisebbség, és a vidéki idillt és falusi közösséget kereső, beköltöző városi értelmiségi és középosztálybeli rétegek találkozási pontjává vált. Mindkét oldal egy elképzelt, archaikus falukép és faluközösség megteremtésére, illetve újjáépítésére törekszik. Együttműködésük alapját elsősorban a helyi természeti és épített környezet megóvása és fejlesztése jelenti.
A gyermekrészvétel konceptuális modelljei
A gyermekek alapvető szükséglete és joga, hogy részt vegyenek az őket érintő döntések meghozatalában és szabadon kifejezzék magukat. A gyermekrészvételnek széles nemzetközi szakirodalma van, és az utóbbi évek egyik központi témájává vált a gyermekjogok és a gyermekvédelem területén. Bár a fogalom használata hazánkban is kezd megjelenni, mindeddig nem készült magyar nyelvű összefoglaló a gyermekrészvétel elméleti kereteiről. A jelen elméleti összefoglaló célja, hogy áttekintse a gyermekrészvétel főbb konceptuális modelljeit és hozzájáruljon a téma kutatásához Magyarországon. A hierarchikus modellek a döntéshozatalra való befolyás mértéke alapján sorrendbe rendezik a gyerekek részvételi lehetőségeit, a dimenzionális modellek az érdemi részvétel összetevőit, feltételeit összegzik, a kontextuális modellekben pedig a felnőttek személyének, az intézményi és a szociokulturális jellemzőknek a szerepe, valamint a részvétel kapcsolati jellege kap hangsúlyt. A gyermekrészvétel elméleti alapjainak megismerése minden olyan kutató és gyakorlati szakember számára releváns, aki gyerekekkel vagy gyerekekért dolgozik. A konceptuális modellek fejlődése rámutat, hogy az előíró szemlélet mellett szükség van a megerősítő szemlélet alkalmazására is. Ez további kutatási irányokat jelez, és a társadalomtudományok együttműködésére hív.
Magyarországon folyamatosan nő az ide telepedett időskorú nyugat-európai állampolgárok száma; elsősorban németek választják otthonukként az ország vidéki, gyakran periferikus településeit. Ezek a külföldi időskorúak életstílus-migránsok, vagyis egy gazdagabb országból érkező, viszonylag jómódú emberek, akik egy új, vágyott életformát keresve váltanak országot és lakóhelyet, mert úgy érzik, hogy azt saját országukban nem tudják megvalósítani. Az utóbbi évek migrációs folyamatát a megélt vagy félt válságok táplálják, mindenekelőtt a megélhetési válság; az egzisztenciális feltételek romlása, a lecsúszástól való félelem késztet sokakat arra, hogy az olcsóbb élet lehetőségét kínáló magyar vidékre költözzenek. Más szavakkal, a földrajzi arbitrázs logikáját követik, amely lehetővé teszi számukra, hogy a származási országukban megrendült anyagi helyzetüket és társadalmi pozíciójukat az áttelepedés révén megőrizzék, azon javítsanak, viszonylag privilegizált helyzetet élvezve a befogadó helyi társadalmakban. A hazai vidékszociológiai kutatásokban egyre nagyobb az érdeklődés a vidék dzsentrifikációja, a vidék átstrukturálódásának egyik jellegzetes, noha nem kizárólagos folyamata iránt. A tanulmány egy periferikus kisfalu példáján azt a kérdést járja körül, vajon a nyugat-európai időskorúak beköltözése elindíthatja-e a település dzsentrifikációját. Eredményeink azt mutatják, hogy noha az új lakók viszonylag privilegizált helyzetük révén potenciális dzsentrifikátoroknak tekinthetők, (egyelőre) nem teljesülnek azok a feltételek, amelyek a lokális társadalom dzsentrifikációját eredményeznék. A németek körében hiányzik az egyéni élet kereteinek megteremtésén túlmutató érték- és érdekközösség, a lokalitás átalakításának víziója, s így a faluban csupán egymás mellett élő, egymással ritkás szövetű kapcsolatokat fenntartó (német és magyar) mikroközösségek jönnek létre. A lokalitás mai arculatát meghatározó strukturális folyamatok – folyamatos népességvesztés, társadalmi, térbeli marginalizálódás – nem vezetnek az alacsonyabb jövedelmű helyi csoportok kiszorulásához. A beköltöző németek azok helyére lépnek, akik már korábban elmentek innen, vagy az ingatlanuk értékesítésével valósítják meg a maguk mobilitását.
Az időskorúak migrációja mint transznacionális családi stratégia
Az időskorúak globálisan és hazánkban is egyre jelentősebb mértékű nemzetközi migrációja elsősorban olyan helyzetekhez köthető, amikor az időskorúak egy magasabb jövedelmű országból egy olcsóbb megélhetést nyújtó országba költöznek. Ezzel szemben a 2022 óta zajló kutatásunk olyan Kárpátaljáról Szabolcs-Szatmár-Bereg vármegyébe, elsősorban a határátkelők környékén fekvő falvakba áttelepülő időskorúakra fókuszál, akik a globálisan megfigyelt tendenciákkal szemben alacsonyabb fejlettségű régióból költöznek egy magasabb megélhetési költségekkel jellemezhető országba. Kutatásunk e migrációs folyamat komplex értelmezését, a kárpátaljai időskorúak Magyarországra való áttelepedésének motivációit, az áttelepülés helyszínének kiválasztását, valamint a befogadó településekre gyakorolt hatását vizsgálja. Eredményeink szerint az időskorúak átköltözésének fő mozgatórugója a magyarországi nyugdíjjogosultság megszerzése, amelynek feltétele a magyarországi bejelentett lakhely és tartózkodás. Az ukrajnai orosz invázió előtt ez sokszor nem jelentett tartós áttelepülést: a gyakran rossz állapotú, de olcsón megszerezhető ingatlanok csak időszakos lakhelyként szolgáltak. 2022 februárja óta azonban sok időskorú tartósan áttelepült és olyan felújításokat végzett az ingatlanon, amelyek szükség esetén a család többi tagjának tartózkodását is lehetővé teszik. Tereptapasztalataink alapján azok a – döntően magyar nemzetiségű – kárpátaljaiak költöznek a határsávba, akik anyagilag nem engedhetik meg maguknak a határtól távolabbi, nagyobb városokban az ingatlanvásárlást, illetve azok, akik kétlaki életre rendezkedtek be. Érkezésük hatással van ezen települések életére is. 2022 után az átköltözés és a lakóhelyválasztás fő motivációja a család számára biztonságos hely, egyfajta menedék létesítése, a lehető legközelebb a határhoz. Tehát az itt ingatlant vásárló kárpátaljaiak többgenerációs családi stratégia részeként települnek Szabolcs-Szatmár-Bereg vármegye határközeli sávjába.
A fogyatékossággal élő emberek társadalmi mozgalmai Magyarországon és világszerte fellépnek a szakpolitikák és jogok formálásában. A tanulmány az 1998 óta eltelt időszak hazai szakpolitikai és mozgalmi eseményeit mozgalmi nézőpontból elemzi, fogyatékosügyi mozgalmi interjúk (15), szakpolitikai dokumentumok és szakirodalmi adatok alapján. A kutatás azt találta, hogy a fogyatékosügyi mozgalom kormányzati elérése 1998 után jelentősen javult. Azonban a 2000-es évek mozgalmi tevékenységei még erősödő emberi jogi keretekben és nyílt kormányzati struktúrák mellett sem vezettek jelentős szakpolitikai előrelépéshez. A 2010-es évek elején nemzetközi emberi jogi szabályok mentén progresszív lépések indultak, ám ezeket ellensúlyozták a bezáródó kormányzati struktúrák, a mozgalom előtti szűkülő tér, a demokratikus intézmények elérésének gyengülése, a konzultatív platformok kiüresedése, a mozgalom széttöredezése és gyakori öncenzúrája. Az emberi jogi szabályok nyomán elindult hazai programok csak részben eredményesek vagy egyenesen kudarcosak, és a mozgalom szereplői szerint a jogi reformok és EU-s programok sem jelentettek érdemi javulást. A mozgalmi akciók a 2010-es évektől kerülik a nyílt kormányzati kritikát. Konfrontatívabb mozgalmi akciók olykor képesek voltak eredményt elérni. A 2010-es évek végére a szakpolitika-alkotás a területen lényegében leállt.
Copyright (c) 2024 Socio.hu Társadalomtudományi Szemle
Jövedelmi szegénység és súlyos anyagi depriváció Magyarországon
Rizikómagatartások, jóllét és attitűdök két határmenti kistérségben - Tanulmányok
Az egyetemi közösségi szerepvállalási jelleggel bíró kezdeményezések hatásai hazai kontextusban
A szokásos jellegű egyetemi oktatási és kutatási folyamatokat gyakran éri az a vád, hogy (1) azok nem járulnak hozzá napjaink globális környezeti és társadalmi kihívásainak megoldásához, illetve (2) ezek hasznaiból a társadalom marginalizált/„hangnélküli”/hatalom nélküli csoportjai nem részesülnek. E kritikák kapcsán az egyik lehetséges „megoldás” az egyetemi közösségi szerepvállalás (EKSZ) koncepciójának és az ennek elemeit képező, az egyetemüket környezetükkel a társadalmi igazságosság és fenntarthatóság céljai és értékei mentén összekapcsoló tevékenységeknek a gyakorlatba ültetése. A téma nemzetközi szakirodalma, valamint egy hazai kvalitatív empirikus kutatás tapasztalatai alapján tanulmányomban azt vizsgálom meg, hogy az EKSZ hazánkban az e kezdeményezésekben akadémiai jellegű szemlélettel részt vevő szereplők szerint mennyiben teljesíti be e társadalmi/fenntarthatósági hatással kapcsolatos „ígéretét”, azaz mennyiben jelent valós választ az oktatás és kutatás konvencionális megközelítéseivel szemben megfogalmazott kritikák vonatkozásában. Következtetésem, hogy bár a hazai EKSZ-jellegű kezdeményezések kapcsán számos (gyakran bizonytalansággal, ellentmondásokkal jellemezhető) társadalmi hatás feltételezhető, e hatások léptéke a megoldani célzott problémák/kihívások léptékéhez képest elenyésző, és az sem egyértelmű, hogyan lehetne az EKSZ-jellegű tevékenységeknek, és ezen keresztül ezek társadalmi hatásának léptékét érdemben növelni.
egyetemi közösségi szerepvállalás (EKSZ)
A zsidókról alkotott gondolkodási minták változatai a mai magyar társadalomban
A tanulmányban a magyar társadalom zsidósággal kapcsolatos attitűdjeinek feltárása céljából 1000 fős országos reprezentatív mintán személyes megkereséssel 2023 októberében végzett kérdőíves kutatás eredményeiről számolunk be. Az Adorno és munkatársai által eredetileg alkalmazott antiszemitizmust vizsgáló kérdőív a zsidókra nézve javarészt negatív állításokat tartalmaz, ami az igen-effektust kiváltva növeli a zsidóellenes állításokkal egyetértők arányát. Az igen-effektus kiszűrése érdekében kérdőívünkbe zsidóellenes és zsidókkal rokonszenvező állításokat azonos arányban vettünk fel. Ezáltal el tudtuk különíteni azokat a konzisztens válaszadókat, akik, ha antiszemiták voltak, egyetértettek a zsidóellenes állításokkal és nem értettek egyet a zsidókkal rokonszenvező állításokkal, míg, ha filoszemiták voltak, akkor egyetértettek a zsidókkal rokonszenvező állításokkal és nem értettek egyet a zsidóellenes állításokkal. Klaszteranalízist végezve azt találtuk, hogy a megkérdezettek kisebb része esetében látunk konzisztens antiszemita és filoszemita válaszmintázatokat. A többség inkonzisztens válaszokat adott vagy egy állítással sem értett egyet, függetlenül attól, hogy azok zsidóellenes vagy zsidókkal rokonszenvező állítások voltak, ugyanakkor ezt a köztes mezőt is tudtuk tipizálni klaszteranalízis segítségével.
Tanulmányunkban azt vizsgáljuk, hogy az ukrajnai háború elől Magyarországra menekültek támogatásában a civil és önkormányzati szereplők közötti együttműködés és szövetségépítés hogyan járult hozzá a szolidaritási kapcsolatok létrejöttéhez és megerősödéséhez. Bemutatjuk, hogy a háború miatt menekülő emberek iránti szolidaritás hogyan szerveződött meg és maradt fenn. Továbbá azt vizsgáljuk, hogy milyen strukturális tényezők, kapcsolatok, erőforrások és diskurzusok járultak hozzá a – sok külföldi esetben korábban azonosított – lokális fordulat korlátozott magyarországi megvalósulásához. Bár vizsgálatunk elsősorban a helyi civil szereplőkre fókuszált, figyelembe vettük azt is, hogy a magyar állam és a nemzetközi segélyszervezetek hogyan vettek részt a menekültek iránti felelősség átruházásban. Elemzésünk azt is feltárja, hogy a magyarországi önkormányzatok milyen szerepet vállaltak az ukrajnai menekültek befogadásában, és hogy ez a tevékenység hogyan járult hozzá az önkormányzatok felelősségének újraértelmezéséhez.
A mesterséges intelligenciával kapcsolatos társadalmi attitűdök Magyarországon, 2023 őszén
Szakértői konszenzus van azzal kapcsolatban, hogy a mesterséges intelligencia (MI) alapvető változásokat eredményez az egyének, a szervezetek és a társadalom egészének szintjén. Az MI-alapú megoldások bevezetése ugyanakkor nem lehetséges a társadalmi kontextus ismerete, a fejlesztések társadalmi elfogadottsága és a szociológiai nézőpont beépítése nélkül. A magyar társadalom MI-percepcióiról azonban alig vannak ismereteink. Tanulmányunkban kvantitatív módszerekkel térképezzük fel az MI-hez kapcsolódó társadalmi attitűdöket és teszteljük hipotéziseinket az azokat befolyásoló tényezőkre vonatkozóan. Adataink két 2023-as telefonos kérdőíves kutatásból származnak, melyek az alapvető szociodemográfiai tényezők szerint reprezentatívak. Eredményeink azt mutatják, hogy a magyarok többségénél egyfajta vegyes, komplex MI-attitűd figyelhető meg, amelyre az előnyök és hátrányok egyidejű felismerése és a különböző konkrét felhasználások differenciált megítélése jellemző. Tipikus emellett az ismerethiány és az MI hatásainak alulbecslése. Az MI jelenleg kevéssé osztja meg a különböző társadalmi-politikai csoportokat, egyedül a nem, a jövedelmi helyzet és az ismeretek függenek össze egyértelműen az attitűdökkel. Eredményeink új kutatási kérdéseket vetnek fel, és további szociológiai vizsgálati irányokat inspirálhatnak, melyek kulcsfontosságúak lehetnek az MI társadalmi, kulturális, etikai és jogi kontextusba való harmonikus beillesztéséhez.
A tanulmány annak a tudáskészletnek a felépítési folyamatába ad betekintést, amit demenciával élő személyeket gondozó családtagok ennek a komplex kihívásokkal terhelt élethelyzet feldolgozásának és a vele való megküzdésnek az érdekében elvégeznek. Amikor a kutatás résztvevői elindultak a gondozói úton, akkor jellemzően semmilyen, vagy csak nagyon elemi ismeretük volt a demenciáról, ami nemcsak a tünetek felismerését nehezítette meg, hanem – különösen eleinte – tanácstalanságot és tehetetlenséget szült bennük. Domináns megélésük szerint az egészségügyi rendszertől – ami az elsődleges kontaktpont a formális ellátóintézmény-rendszerhez – nem kapták meg azt az információs támogatást, amire akkor szükségük lett volna. Közülük többen ezt csak utólag, a demencia előrehaladtával, a tünetek és a gondozási igények változásával ismerték fel. Évek múltával a gondozók egyre többet tapasztaltak és tudtak meg a demencia természetével és ennek a saját helyzetükben mutatkozó egyediségével kapcsolatban, amely tapasztalati tudás az énhatékonyságukat növelve a megküzdésük kulcselemévé vált. A tanulmány ezt az útkeresést, összefoglalóan a gondozói tapasztalati tudásépítési utakat és az erre a tudásra épített gondozói megküzdési stratégiákat tárja fel 22 gondozóval készített mélyinterjú elemzésével a konstruktivista megalapozott elmélet módszertanát alkalmazva. Végül, a tanulmány a népegészségügyi prioritásnak tekintett demencia kezeléséhez használható társadalompolitikailag releváns következtetéseket és ajánlásokat fogalmaz meg.
Tanulmányunk három különböző digitális tevékenység – tv-nézés, közösségimédia-használat és információs internetezés – társadalmi mintázatait, és a szubjektív jólléttel való összefüggését vizsgálja két határmenti felnőtt kismintában, Baranya és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében. A hátrányos helyzetű települések lakosságának vizsgálata lehetővé teszi a digitális kirekesztés dimenzióinak alaposabb elemzését. Továbbá a technológiák gyors és széleskörű terjedésével mind a tudományos diskurzusban, mind a közbeszédben egyre fontosabb kérdéssé vált az, hogy miként befolyásolja a digitális eszközök intenzív használata a jóllétünket. Vizsgálatunkban erre a kérdésre is fókuszáltunk, melyet eddig többnyire gyerek- és fiatal felnőtt mintákon vizsgáltak, jellemzően pszichológiai megközelítéssel. Vizsgálatunk 2020-ban és 2021-ben Baranya és Szabolcs-Szatmár-Bereg megye egy-egy járásában készített kismintás kérdőíves kutatásának (Siklósi járás: n=386; Záhonyi járás: n=287) adatain alapul. Elemzésünkben hierarchikus ANOVA modelleket alkalmaztunk. Az eredmények azt mutatják, hogy a különböző digitális egyenlőtlenségeket más-más társadalmi dimenziók határozzák meg. A tv-nézés és az információs internetezés esetében elsősorban a státusz szerinti egyenlőtlenségek, a közösségimédia-használatban pedig a generációs különbségek mutatkoznak meg. Eredményeink a digitális médiahasználat és a szubjektív jóllét gyenge kapcsolatára mutatnak rá. A jóllétre a tv-nézésnek nincsen hatása, míg a szakirodalom által kockázatosnak tartott közösségimédia-használat és az információs internetezés is alapvetően inkább kedvezőnek bizonyult az élettel való elégedettség szempontjából. Az egyes tevékenységek azonban eltérő hatásokat mutattak a különböző társadalmi csoportokban. A Siklósi és Záhonyi járás felnőtt lakossága körében alapvetően a strukturális tényezők a meghatározók a jóllét alakulásának szempontjából. A digitális médiahasználat hatásai elsősorban az egyenlőtlenségi dimenziók mentén jelennek meg.
Szakértők percepciója hátrányos helyzetű falvakban élők alkohol- és drogfogyasztási szokásairól
Háttér, cél: Az elmúlt években jelentős változásoknak lehetünk tanúi a rizikómagatartások tekintetében: újabb függőségek jelentek meg, mint például a dizájnerdrogok, a viselkedési függőségek, valamint egyre nagyobb méreteket ölt a nem regisztrált alkoholfogyasztás. Az új jelenségek mérésére nincs nemzetközileg egységesen kidolgozott standard, így azokat sok módszertani nehézséggel tudjuk becsülni. Jelen kutatás célja annak vizsgálata, hogy egy hátrányos helyzetű kistérségben hogyan látják a szakértők a drog- és a nem regisztrált alkoholfogyasztási szokásokat, valamint a problémás fogyasztási formák elterjedtségét és jellemzőit, ezzel mélyebben megismerve az új jelenségeket, ami hozzájárult a térségben tervezett surveykutatás előkészítéséhez. Módszer: Az adatfelvétel kombinált technikával, fókuszcsoportos beszélgetéssel és önkitöltős kérdőív kiegészítő alkalmazásával történt. Négy fókuszcsoportot készítettünk Baranya és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében szociális ágazatban dolgozó szakértők körében 2020-ban és 2021-ben. A kutatásban való részvétel önkéntes és anonim volt. A szó szerint legépelt fókuszcsoport-interjúkat kvalitatív tematikus módszerrel elemeztük NVivo programot alkalmazva. Eredmények és következtetések: A fókuszcsoportokon részt vevő szakértők percepciói kijelölték azokat az irányvonalakat, amelyeket érdemes mélyrehatóbban elemezni a fókuszcsoportot követő surveyvizsgálatban: a problémás alkoholfogyasztási formákat, a nem regisztrált alkoholfogyasztás jellemzőit és körülményeit, valamint a drogfogyasztást (dizájnerdrog, visszaélésszerű gyógyszerfogyasztás). A segítők körében óhatatlanul felszínre jöttek és tetten érhetők voltak a társadalomban mélyen jelen lévő stigmák és a drogjelenséggel kapcsolatos ismeretek hiánya, amelynek hátterében a segítők által megtapasztalt mély – az addiktológiai ellátórendszert érintő, de a teljes szociális ellátórendszerben is jelen levő – rendszerszintű problémák, mint például a túlterheltség, az együttműködési, finanszírozási problémák, a kapacitás- és szakemberhiány állhatnak. Mindemellett a drogfogyasztással szembeni attitűdállapotokért a médiának is kiemelt felelőssége lehet. A fókuszcsoportokon tapasztalt esetleges stigmákért, adott esetben a drogjelenség homogén tömbként való észleléséért semmiképpen sem a fókuszcsoporton részvevőket „hibáztatjuk”: ez a tapasztalat rámutat arra, hogy a segítők képzésére és érzékenyítésére is fontos lenne nagyobb figyelmet fordítani, és fontos lenne a rendszerszintű problémákat is kezelni. A fókuszcsoportos eredményeket kontextusba helyezve a beszélgetéseket követően készült surveyeredményekkel vegyesebb kép rajzolódik ki, ami megerősíti azt, hogy érdemes lenne nemcsak a dizájnerdrog-fogyasztásra, hanem a visszaélésszerű gyógyszerfogyasztásra is validációs vizsgálatokat készíteni, és a nem regisztrált alkoholfogyasztást surveykutatásokban is mérni.
Bourdieu halálának 20. évfordulójáról megemlékezve rendezték az ELTE TáTK Társadalomelmélet Tanszéke B+20 című konferenciáját, 2022. december 2-án. A Socio.hu Társadalomtudományi Szemle tematikus blokkja ezen konferencia előadásaiból írt, anonim lektorálási folyamat során elfogadott tanulmányait tartalmazza.
A francia muskétás – Pierre Bourdieu hatása a kortárs szociológiára - Tanulmányok (szerk.: Dupcsik Csaba - Takács Erzsébet Klára)
Ladányi János 1971-ben végzett közgazdászként a Marx Károly Közgazdaságtudományi Egyetemen.[1] Mindig is nagyon érdekelte a szociológia, azon belül is leginkább a különböző jellegű társadalmi egyenlőtlenségek. Miután lediplomázott Ferge Zsuzsa ajánlására a Szakszervezetek Országos Tanácsánál kapott munkát, ahol az életszínvonal-politika kutatócsoport tagja volt. Szelényi Iván hívására részt vett a Márkus István-féle nagyszabású falufelvételben, és figyelme már ekkor a községekben élő munkások felé fordult. Későbbi kutatásait ugyancsak falun élő munkásokról folytatta, aminek következményeképpen hamar találkozott a romakérdéssel. Településszociológiai érdeklődése a társadalmi rétegződés területi egyenlőtlenségekben való kifejeződése és a szegregáció témája felé terelte. Az elszegényedett, gettósodó falvak, a cigánytelepek létrejöttének és fennmaradásának okait, majd a falvak újrakörzetesítésének kérdését kezdte vizsgálni. A társadalmi egyenlőtlenségek reprodukciójának kutatása során jutott el a telepekhez és a telepi munkássághoz is. Részben az adódó lehetőségek, részben kutatótársa, Csanádi Gábor érdeklődése folytán vágott bele az iskolakutatásba, ahol megint csak a rétegződés szempontja, a gyermekek iskolák és osztályok közötti szelekciójának okai kötötték le. Az 1970-es évek második felében Újpesten, a kisegítő iskolákban végzett vizsgálatban Gerő Zsuzsa pszichológussal gyermekek rajzait is elemezték. Ladányi kutatói egyedisége abból is ered, hogy vizsgálatai mellett a segítő programok fejlesztésében is elhivatott volt. A kutatómunkához civil aktivizmus is kapcsolódott az 1989-ben kezdődő csenyétei vizsgálatban, amelyet Szelényivel, Liskó Ilonával és Horváth Aladárral együtt végeztek úgy, hogy leköltöztek a településre és részt vettek annak életében. Miután a fejlesztőprogramok rendre kudarcot vallottak, Ladányi írásaiban alaposan elemezte ennek okait és tárta fel a kettős szerepvállalásból fakadó módszertani dilemmákat. A töredékben maradt interjú Ladányinak a 2000-es évek első évtizedéig tartó munkásságát öleli fel.[2] 2010 után sem tágított a társadalmi egyenlőtlenségek témájától, a kirekesztettség területi kivetülésének kérdéseitől.[3] Utolsó időszakában gyermekkora helyszínéről, Újpestről, a városrész történetéről, lakóiról, valamint saját családjáról, fiaital éveiről írt személyes hangvételű, szociográfiai ihletésű köteteket, melyek közül az utolsó posztumusz jelent meg.[4] [1] A bevezető szöveg Havas Maja jegyzetei alapján készült. [2] Ebből a korszakból készült egy válogatás: Ladányi J. (2010) Egyenlőtlenségek, redisztribúció, szociálpolitika. Válogatott tanulmányok (1975–2010). Budapest: Új Mandátum. [3] Ladányi J. (2012) Leselejtezettek: a kirekesztett népesség társadalom- és térszerkezeti elhelyezkedésének átalakulása Magyarországon a piacgazdasági átmenet időszakában. Budapest: L'Harmattan; Ladányi J. (2015) Önpusztító nemzeti habitus. Budapest: L'Harmattan. [4] Ladányi J. (2020) Hanyatló világok: szubjektív tudományos önéletrajz. Budapest: L'Harmattan – Uránia Ismeretterjesztő Alapítvány; Ladányi J. (2021) Lassú elszakadás: önéletrajzi töredékek. Budapest: Noran Libro; Ladányi J. (2023) Újpest. Az elpolgáriatlanult város. Budapest: Gondolat.